Neoficiāls teksts

Pilsonības likums

  ( Ar grozījumiem, kas izsludināti līdz 1998.gada 27.oktobrim.)

   Grozījumi:  16.03.95. likums (L.V., 22.mar., nr.44)
               06.02.97. likums (L.V., 20.feb., nr.52/53)
               22.06.98. likums (L.V., 27.okt., nr.315/316)                                     

 Saeima  ir  pieņēmusi  un Valsts
                                      prezidents izsludina šādu likumu:

                             Pilsonības likums

                               Pirmā nodaļa
                           VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI

                          Likumā lietotie termini

   Ārvalstnieks - ārvalsts pilsonis (pavalstnieks).

   Bezvalstnieks - persona, kas netiek uzskatīta par pilsoni (pavalstnieku)
saskaņā ar kādas valsts likumiem.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98.]

   Dubultā pilsonība  -  personas  piederība  pie vairāku valstu pilsonības
(pavalstniecības).

   Naturalizācija - uzņemšana pilsonībā.

   Pēcnācēji - lejupējie radinieki taisnā līnijā.

   Nepilsonis -  persona,  kurai  saskaņā  ar  likumu  "Par to bijušās PSRS
pilsoņu statusu,  kuriem  nav  Latvijas  vai  citas  valsts  pilsonības" ir
tiesības uz Latvijas Republikas izdotu nepilsoņa pasi.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98.]

         1.pants. Latvijas pilsonība

   (1) Latvijas  pilsonība ir personas noturīga tiesiska saikne ar Latvijas
valsti.
   (2) Latvijas  pilsonības  saturu  veido  pilsoņa  un  valsts savstarpēji
saistīto tiesību un pienākumu kopums.

 2.pants. Piederība pie Latvijas pilsonības

   Latvijas pilsoņi ir:
   1) personas, kuras bija Latvijas pilsoņi 1940. gada 17.jūnijā, kā arī šo
personu pēcnācēji,  kas  reģistrējušies  likumā noteiktajā kārtībā, izņemot
personas, kuras  pēc  1990.  gada 4. maija ieguvušas citas valsts pilsonību
(pavalstniecību);
   1.1) latvieši  un  līvi,  kuru  pastāvīgā  dzīvesvieta ir Latvijā, kuri
reģistrējušies  likumā  noteiktajā  kārtībā  un  kuriem  nav  citas  valsts
pilsonības (pavalstniecības)  vai  kuri ir saņēmuši iepriekšējās pilsonības
(pavalstniecības) valsts  ekspatriācijas atļauju, ja tādu paredz šīs valsts
likumi;
   1.2) sievietes,  kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir Latvijā un kuras saskaņā
ar Latvijas  Republikas  1919.gada  23.augusta  "Likuma par pavalstniecību"
7.pantu bija  zaudējušas Latvijas pavalstniecību, un viņu pēcnācēji, ja šīs
personas reģistrējušās  likumā  noteiktajā kārtībā, izņemot personas, kuras
pēc 1990.gada 4.maija ieguvušas citas valsts pilsonību (pavalstniecību);
   1.3)  personas,   kuru   pastāvīgā   dzīvesvieta   ir   Latvijā,  kuras
reģistrējušās likumā  noteiktajā  kārtībā  un  apguvušas pilnu mācību kursu
latviešu   mācībvalodas    vispārizglītojošās    skolās    vai    divplūsmu
vispārizglītojošo   skolu    latviešu   plūsmā,   iegūstot   šajās   skolās
pamatizglītību vai  vispārējo  vidējo  izglītību, ja šīm personām nav citas
valsts pilsonības  (pavalstniecības)  vai  tās  ir  saņēmušas  iepriekšējās
pilsonības (pavalstniecības)  valsts ekspatriācijas atļauju, ja tādu paredz
šīs valsts  likumi.  Pilsonību  vienlaikus  ar  šādu personu iegūst arī tās
nepilngadīgie bērni līdz 15 gadu vecumam, kuri pastāvīgi dzīvo Latvijā.;
   2)  personas,   kuras  naturalizējušās  vai  citādi  ieguvušas  Latvijas
pilsonību likumā noteiktajā kārtībā;
   3) bērni, kuri atrasti Latvijas teritorijā un kuru vecāki nav zināmi;
   4) bērni,  kuriem  nav  vecāku  un  kuri  dzīvo  Latvijas  bērnunamā vai
internātskolā;
   5) bērni,  kuriem  viņu  dzimšanas brīdī abi vecāki ir Latvijas pilsoņi,
neatkarīgi no bērnu dzimšanas vietas.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti  ar  16.03.95. likumu, 06.02.97.
likumu un 22.06.98. likumu, kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         3.pants. Bērna  pilsonība, ja viens no viņa vecākiem ir Latvijas
                  pilsonis

   (1) Ja  bērna  dzimšanas  brīdī  viens  no  viņa  vecākiem  ir  Latvijas
pilsonis, bet otrs - ārvalstnieks, bērns ir Latvijas pilsonis, ja viņš:
   1) dzimis Latvijā;
   2) dzimis  ārpus  Latvijas, bet vecākiem vai tam no viņiem, ar kuru kopā
bērns dzīvo, pastāvīgā dzīvesvieta bērna dzimšanas brīdī bijusi Latvijā.
   (2) Iepriekšminētajos  gadījumos  vecāki,  savstarpēji  vienojoties, var
izvēlēties bērnam otras (nevis Latvijas) valsts pilsonību (pavalstniecību).
   (3) Ja  bērna  dzimšanas  brīdī  viens  no  viņa  vecākiem  ir  Latvijas
pilsonis, bet  otrs  -  ārvalstnieks un abu vecāku pastāvīgā dzīvesvieta ir
ārpus Latvijas, bērna pilsonību (pavalstniecību) nosaka vecāki, savstarpēji
vienojoties.
   (4) Ja  bērna  dzimšanas  brīdī  viens  no  viņa  vecākiem  ir  Latvijas
pilsonis, bet  otrs  -  bezvalstnieks  vai  nav  zināms,  bērns ir Latvijas
pilsonis neatkarīgi no dzimšanas vietas.

         3.1 pants. Pēc 1991.gada 21.augusta Latvijā dzimuša bezvalstnieku
                    vai nepilsoņu bērna pilsonība

   (1) Bērns,  kurš dzimis Latvijā pēc 1991. gada 21. augusta, ir atzīstams
par Latvijas  pilsoni  šā panta otrajā vai trešajā daļā noteiktajā kārtībā,
ja viņš atbilst visām šādām prasībām:
   1) viņa pastāvīgā dzīvesvieta ir Latvija;
   2) viņš  nav  Latvijā  vai  kādā citā valstī bijis notiesāts ar brīvības
atņemšanu ilgāk nekā uz pieciem gadiem par nozieguma izdarīšanu;
   3) viņš pirms tam visu laiku bijis bezvalstnieks vai nepilsonis.
   (2) Līdz  brīdim,  kad  bērns  sasniedz  15  gadu vecumu, iesniegumu par
pilsonības iegūšanu ir tiesīgi iesniegt:
   1) abi  bērna  vecāki,  ja viņi ir reģistrēti Iedzīvotāju reģistrā un ir
bezvalstnieki vai  nepilsoņi,  kas līdz iesnieguma iesniegšanai ne mazāk kā
pēdējos piecus  gadus  pastāvīgi  dzīvo  Latvijā (personām, kuras ieradušās
Latvijā pēc  1992.  gada  1.  jūlija,  piecu  gadu termiņš tiek skaitīts no
pastāvīgās uzturēšanās atļaujas saņemšanas dienas);
   2) bērna  māte,  ja  viņa  ir  reģistrēta  Iedzīvotāju  reģistrā  un  ir
bezvalstniece vai  nepilsone,  kas līdz iesnieguma iesniegšanai ne mazāk kā
pēdējos piecus  gadus  pastāvīgi  dzīvo  Latvijā (personām, kuras ieradušās
Latvijā pēc  1992.  gada  1.  jūlija,  piecu  gadu termiņš tiek skaitīts no
pastāvīgās uzturēšanās  atļaujas  saņemšanas dienas), un ja bērna dzimšanas
aktā nav ieraksta par bērna tēvu vai tas izdarīts pēc mātes norādījuma;
   3) viens  no  bērna vecākiem, ja viņš ir reģistrēts Iedzīvotāju reģistrā
un ir  bezvalstnieks  vai  nepilsonis,  kas līdz iesnieguma iesniegšanai ne
mazāk kā  pēdējos  piecus  gadus  pastāvīgi  dzīvo Latvijā (personām, kuras
ieradušās Latvijā  pēc 1992.gada 1.jūlija, piecu gadu termiņš tiek skaitīts
no pastāvīgās  uzturēšanās  atļaujas  saņemšanas dienas), bet otrs no bērna
vecākiem ir miris;
   4) bērna  adoptētājs,  ja  viņš ir reģistrēts Iedzīvotāju reģistrā un ir
bezvalstnieks vai  nepilsonis, kas līdz iesnieguma iesniegšanai ne mazāk kā
pēdējos piecus  gadus  pastāvīgi  dzīvo  Latvijā (personām, kuras ieradušās
Latvijā pēc  1992.gada  1.jūlija,  piecu  gadu  termiņš  tiek  skaitīts  no
pastāvīgās uzturēšanās atļaujas saņemšanas dienas).
   (3) Ja  personas,  kurām  ir  tiesības  iesniegt  iesniegumu  par  bērna
atzīšanu  par   Latvijas  pilsoni,  to  nav  izdarījušas,  nepilngadīgajam,
sasniedzot 15  gadu vecumu, ir tiesības iegūt Latvijas pilsonību šajā pantā
noteiktajā kārtībā, iesniedzot vienu no šādiem dokumentiem:
   1)  dokumentu,  kas  apliecina,  ka  nepilngadīgais  ir  ieguvis  vidējo
speciālo  izglītību   vai   arodizglītību  (arodvidusskola,  arodģimnāzija,
arodskola) latviešu mācībvalodā;
   2) dokumentu,  kas  šā  likuma  19.  un  20.  pantā  noteiktajā  kārtībā
apliecina, ka nepilngadīgais prot latviešu valodu.
   (4) Personas,  kurām  ir tiesības iesniegt iesniegumu par bērna atzīšanu
par Latvijas  pilsoni,  iesniedz to Ministru kabineta noteiktajā kārtībā un
formā, ietverot  šajā  iesniegumā  savu  apliecinājumu  par to, ka palīdzēs
bērnam  apgūt   latviešu  valodu  kā  valsts  valodu,  iegūt  izglītību  un
ieaudzinās viņā cieņu pret Latvijas Republiku un uzticību tai.
   (5) Šā  panta iespējas pilsonības iegūšanai persona var izmantot līdz 18
gadu vecuma sasniegšanai.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
01.01.99.]

         4.pants. Latvijas pilsoņu vienlīdzība

   Latvijas pilsoņi  neatkarīgi  no  pilsonības iegūšanas veida tiesībās un
pienākumos ir vienlīdzīgi.

         5.pants. Latvijas  pilsonības  saglabāšanas  tiesības, noslēdzot
                  laulību

   (1) Latvijas pilsoņa stāšanās laulībā ar ārvalstnieku vai bezvalstnieku,
kā arī  šādas  laulības  šķiršana  Latvijas  pilsoņiem neizraisa pilsonības
maiņu.
   (2) Vienam  laulātajam  iegūstot  vai  zaudējot Latvijas pilsonību, otra
laulātā pilsonība nemainās.

         6.pants. Latvijas   pilsonības   saglabāšana   ārpus  Latvijas
                  teritorijas dzīvojošām personām

   Latvijas pilsoņu dzīvošana ārpus Latvijas teritorijas neizraisa Latvijas
pilsonības zaudēšanu, izņemot šajā likumā paredzētos gadījumus.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti  ar 22.06.98. likumu, kas stājas
spēkā no 10.11.98.]

         7.pants. Latvijas pilsoņu aizsardzība ārvalstīs

   Latvijas pilsoņi ārvalstīs ir Latvijas valsts aizsardzībā.

         8.pants. Nepieļaujamība  izdot  ārvalstīm  un izraidīt no valsts
                  Latvijas pilsoņus

   (1) Latvijas Republika savus pilsoņus neizdod ārvalstīm.
   (2) Latvijas pilsoni nevar izraidīt no Latvijas.

         9.pants. Dubultā pilsonība

   (1) Personai, kura tiek uzņemta Latvijas pilsonībā, nedrīkst izveidoties
dubultā pilsonība.
   (2) Ja  Latvijas  pilsoni  saskaņā  ar  ārvalsts likumiem var vienlaikus
uzskatīt   arī    par    attiecīgās    ārvalsts   pilsoni   (pavalstnieku),
tiesībattiecībās ar  Latvijas Republiku viņš uzskatāms vienīgi par Latvijas
pilsoni.

                                Otrā nodaļa
                   Naturalizācijas noteikumi un kārtība

         10.pants. Tiesības  iegūt  Latvijas  pilsonību  naturalizācijas
                   kārtībā

   Personu pēc  tās  lūguma  var  uzņemt Latvijas pilsonībā naturalizācijas
kārtībā.

         11.pants. Naturalizācijas ierobežojumi

   (1) Latvijas pilsonībā netiek uzņemtas personas, kuras:
   1) ar  antikonstitucionālām metodēm ir vērsušās pret Latvijas Republikas
neatkarību, demokrātisko  parlamentāro  valsts iekārtu vai pastāvošo valsts
varu Latvijā, ja tas konstatēts ar tiesas spriedumu;
   2)    pēc     1990.gada    4.maija    paudušas    fašisma,    šovinisma,
nacionālsociālisma,  komunisma   vai   citas   totalitārisma   idejas   vai
musinājušas uz  nacionālo  vai rasu naidu vai nesaticību, ja tas konstatēts
ar tiesas spriedumu;
   3) ir  kādas  ārvalsts  valsts  varas,  pārvaldes vai tiesībaizsardzības
iestāžu amatpersonas;
   4) dien  kādas  ārvalsts  bruņotajos spēkos, iekšējā karaspēkā, drošības
dienestā vai policijā (milicijā);
   5)  pēc  1940.gada  17.jūnija  ir  izvēlējušās  Latvijas  Republiku  par
dzīvesvietu tieši  pēc  demobilizēšanas  no  PSRS  (Krievijas)  bruņotajiem
spēkiem  vai   PSRS   (Krievijas)   iekšējā  karaspēka  un  kuras  dienestā
iesaukšanas vai  iestāšanās  dienā  nav  pastāvīgi  dzīvojušas Latvijā. Šis
ierobežojums neattiecas  uz  13.  panta  pirmās  daļas  6.  un  7.punktā un
piektajā daļā minētajām personām;
   6) ir  bijušas  PSRS  (LPSR)  VDK  vai  kādas  citas  ārvalsts  drošības
dienesta, izlūkdienesta vai citu speciālo dienestu darbinieki, informatori,
aģenti vai  arī  konspiratīvo  dzīvokļu  turētāji,  ja šis fakts konstatēts
likumā noteiktajā kārtībā;
   7) Latvijā  vai  kādā  citā  valstī  ir bijušas kriminālsodītas par tāda
nozieguma izdarīšanu,  kurš  ir  noziegums  arī  Latvijā  šā  likuma  spēkā
stāšanās brīdī;
   8)  pēc   1991.gada   13.janvāra   darbojušās  pret  Latvijas  Republiku
PSKP(LKP), Latvijas PSR Darbaļaužu internacionālajā frontē, Darba kolektīvu
apvienotajā  padomē,  Kara  un  darba  veterānu  organizācijā,  Vislatvijas
Sabiedrības glābšanas  komitejā vai tās reģionālajās komitejās vai Latvijas
komunistu savienībā.
   (2) Ja  persona, kura iesniegusi naturalizācijas iesniegumu, tiek saukta
pie kriminālatbildības  vai  attiecībā uz to ierosināta pārbaudes lieta par
sadarbības ar VDK fakta konstatēšanu, iesnieguma izskatīšana tiek apturēta,
līdz stājas spēkā tiesas spriedums vai lieta tiek izbeigta.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti ar 16.03.95. likumu un 22.06.98.
likumu, kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         12.pants. Naturalizācijas vispārīgie noteikumi

   (1)  Naturalizācijas  kārtībā  Latvijas  pilsonībā  var  uzņemt  vienīgi
personas, kuras ir reģistrētas Iedzīvotāju reģistrā un:
   1)  kurām   naturalizācijas   iesnieguma  iesniegšanas  dienā  pastāvīgā
dzīvesvieta ne  mazāk  kā  piecus  gadus  ir  bijusi  Latvijā,  skaitot  no
1990.gada  4.maija   (personām,   kuras  ieradušās  Latvijā  pēc  1992.gada
1.jūlija, piecu  gadu  termiņš  tiek  skaitīts  no  pastāvīgās  uzturēšanās
atļaujas saņemšanas brīža);
   2) kuras prot latviešu valodu;
   3) kuras  zina  Latvijas Republikas Satversmes un konstitucionālā likuma
"Cilvēka un pilsoņa tiesības un pienākumi" pamatnoteikumus;
   4) kuras zina valsts himnas tekstu un Latvijas vēsturi;
   5) kurām ir legāls iztikas avots;
   6) kuras ir devušas solījumu par uzticību Latvijas Republikai;
   7) kuras ir iesniegušas paziņojumu par atteikšanos no savas iepriekšējās
pilsonības  (pavalstniecības)   un  ir  saņēmušas  iepriekšējās  pilsonības
(pavalstniecības) valsts  ekspatriācijas atļauju, ja tādu paredz šīs valsts
likumi, vai  pilsonības  (pavalstniecības) zaudēšanu apliecinošu dokumentu,
bet bijušās  PSRS  pilsoņi,  kuri  1990.  gada  4.  maijā pastāvīgi dzīvoja
Latvijā, -  apliecinājumu,  ka  tie  nav  ieguvuši  citas  valsts pilsonību
(pavalstniecību);
   8) uz  kurām  neattiecas  šā  likuma  11.pantā  minētie  naturalizācijas
ierobežojumi.
   (2)  Naturalizācijas  kārtībā  Latvijas  pilsonībā  var  uzņemt  vienīgi
personas,  kuras   atbilst   visiem   šā   panta  pirmajā  daļā  minētajiem
nosacījumiem.
   (3)  Paziņojums   par   atteikšanos  no  savas  iepriekšējās  pilsonības
(pavalstniecības), ekspatriācijas  atļauja vai pilsonības (pavalstniecības)
zaudēšanu apliecinošs  dokuments  ir  jāiesniedz  pēc  tam, kad personai ir
oficiāli paziņots, ka citu šķēršļu tās uzņemšanai Latvijas pilsonībā nav.
   (4) Latvijas Republikas Satversmes un konstitucionālā likuma "Cilvēka un
pilsoņa tiesības  un  pienākumi"  pamatnoteikumu,  valsts  himnas teksta un
Latvijas vēstures  zināšanu  pārbaudes kārtību reglamentē Ministru kabineta
noteikumi.
   (5)  Iesniedzot  naturalizācijas  iesniegumu,  personai  jāmaksā  valsts
nodeva Ministru kabineta noteiktajā apmērā.
   (6) Personas,  kuru  iesniegumi pilsonības jautājumos noraidīti, var tos
atkārtoti iesniegt gadu pēc iepriekšējā lēmuma pieņemšanas.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti ar 16.03.95. likumu un 22.06.98.
likumu, kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         13.pants. Uzņemšana  pilsonībā  par  īpašiem nopelniem Latvijas
                   labā

   (1) Personu, kurai ir īpaši nopelni Latvijas labā, bet kurai nav tiesību
naturalizēties  šajā  likumā  paredzētajā  vispārējā  kārtībā,  var  uzņemt
Latvijas  pilsonībā  ar  Saeimas  lēmumu,  kas  tiek  publicēts  oficiālajā
laikrakstā. Uzņemot  pilsonībā personu par īpašiem nopelniem Latvijas labā,
uz to  netiek  attiecināti  šā  likuma  12.  panta (izņemot pirmās daļas 7.
punktu) noteikumi.
   (2) Persona,  kura  vēlas,  lai  tā tiktu uzņemta Latvijas pilsonībā par
īpašiem nopelniem  Latvijas labā, iesniedz Saeimai iesniegumu par uzņemšanu
pilsonībā. Iesniegumam  pievienojama  attiecīgās personas autobiogrāfija un
paziņojums, ka  nav  faktu,  kas  varētu  liecināt,  ka  uz šo personu būtu
attiecināms kāds no šā likuma 11. pantā minētajiem ierobežojumiem.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98.]

         14. pants. Naturalizācija vispārējā kārtībā

   (1) Piecpadsmit gadu vecumu sasniegušo personu iesniegumus par uzņemšanu
Latvijas pilsonībā,  ievērojot  šā  likuma  11.  un  12.  panta noteikumus,
izskata to iesniegšanas secībā.
   (2) Ja  iesniedzējs  izsaka  vēlēšanos,  ārpus  vispārējās  izskatīšanas
secības izskatāmi iesniegumi, kurus iesnieguši:
   1) latvieši un līvi, kas repatriējas uz Latviju;
   2) personas,  kuras  1940.  gada  17. jūnijā bija Lietuvas vai Igaunijas
pilsoņi, un  šo  personu  pēcnācēji,  ja šīs personas vai to pēcnācēji līdz
naturalizācijas iesnieguma  iesniegšanai ne mazāk kā piecus gadus pastāvīgi
dzīvo Latvijā;
   3) personas,  kuras  1939. gada 1. septembrī bija Polijas pilsoņi, un šo
personu pēcnācēji,  ja  šīs  personas vai to pēcnācēji līdz naturalizācijas
iesnieguma iesniegšanai ne mazāk kā piecus gadus pastāvīgi dzīvo Latvijā;
   4) personas, kuras vismaz 10 gadus sastāv laulībā ar Latvijas pilsoni un
kuras līdz naturalizācijas iesnieguma iesniegšanai ne mazāk kā piecus gadus
pastāvīgi dzīvo Latvijā.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98.]

         15.pants. Bērnu naturalizācija

   (1) Vienlaikus ar naturalizēto personu Latvijas pilsonību iegūst arī šīs
personas nepilngadīgie  bērni  līdz  15  gadu vecumam, kuri pastāvīgi dzīvo
Latvijā.  Tas   attiecas  arī  uz  adoptētiem  un  ārlaulības  bērniem.  Uz
nepilngadīgiem bērniem,  uzņemot  Latvijas pilsonībā, netiek attiecināti šā
likuma 12.panta noteikumi.
   (2)  Ja  viens  no  vecākiem  naturalizējas  Latvijā,  bet  otrs  paliek
ārvalstnieks, viņu nepilngadīgais bērns iegūst Latvijas pilsonību, ja:
   1) vecāki par to vienojas;
   2) vecāki  nav  panākuši  vienošanos, bet bērna pastāvīgā dzīvesvieta ir
Latvijā.
   (3) Ja  nepilngadīgo  ārvalstnieku  (bezvalstnieku)  adoptē laulātie, no
kuriem viens  ir  Latvijas  pilsonis, bet otrs - ārvalstnieks, bērns iegūst
Latvijas pilsonību, ja:
   1) adoptētāji par to vienojas;
   2) bērna pastāvīgā dzīvesvieta ir Latvijā.
   (4) Adopcijas anulēšanas gadījumā bērna pilsonību var mainīt.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti ar 06.02.97. likumu un 22.06.98.
likumu, kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         16.pants. Nepieciešamība  saņemt  nepilngadīgā  piekrišanu  viņa
                   pilsonības maiņai

   (1)  Nepilngadīgajam   vecumā   no   14   līdz   18   gadiem   pilsonību
(pavalstniecību)  var  mainīt  atbilstoši  vecāku  (adoptētāju)  pilsonībai
(pavalstniecībai) tikai ar nepilngadīgā rakstveida piekrišanu.
   (2) Ja nepilngadīgajam pilsonība (pavalstniecība) mainījusies atbilstoši
vecāku   (adoptētāju)   pilsonībai   (pavalstniecībai)   bez   nepilngadīgā
rakstveida piekrišanas,  viņam  gada  laikā pēc pilngadības sasniegšanas ir
tiesības atjaunot Latvijas pilsonību neatkarīgi no Latvijā nodzīvotā laika.
   (3) Ja  ir  noslēgta  laulība  starp Latvijas pilsoni un ārvalstnieku un
bērns  ieguvis   ārvalsts   pilsonību  (pavalstniecību),  tad,  pilngadībai
iestājoties, viņa naturalizācijai nepiemēro šā likuma 12.panta pirmās daļas
1.punkta nosacījumu.

         17.pants. Naturalizācijas iesnieguma pieņemšanas un izskatīšanas
                   kārtība

   (1)  Naturalizācijas   iesniegumus  pieņem  un  izskata  Naturalizācijas
pārvalde.
   (2)  Naturalizācijas  iesnieguma  pieņemšanas  un  izskatīšanas  kārtību
reglamentē Ministru  kabineta  noteikumi.  Iesniegums  izskatāms un atbilde
iesniedzējam dodama  ne  vēlāk  kā  gada  laikā  no  visu Ministru kabineta
noteikumos paredzēto  dokumentu  iesniegšanas  dienas. Lēmumu par uzņemšanu
pilsonībā pieņem Ministru kabinets.
   (3) Naturalizācijas  pārvaldes  lēmumu par naturalizācijas atteikumu var
pārsūdzēt tiesā.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti ar 16.03.95. likumu un 06.02.97.
likumu, kas stājas spēkā no 06.03.97.]

         18.pants. Solījums  par  uzticību  Latvijas Republikai, iegūstot
                   Latvijas pilsonību

   Visām personām,  kuras  uzņem  Latvijas  pilsonībā,  ir  jāparaksta šāds
solījums par uzticību Latvijas Republikai:
   "Es, (vārds,  uzvārds),  dzimis  (dzimusi)  (dzimšanas  vieta,  datums),
apsolu būt uzticīgs (uzticīga) vienīgi Latvijas Republikai.
   Apņemos godprātīgi  pildīt  Latvijas  Republikas  Satversmi  un likumus,
visiem spēkiem aizsargāt tos.
   Es  apņemos,   nežēlojot   savu   dzīvību,   aizstāvēt  Latvijas  valsts
neatkarību, godīgi dzīvot un strādāt, lai vairotu Latvijas valsts un tautas
labklājību."
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti  ar 16.03.95. likumu, kas stājas
spēkā no 23.03.95.]

                               Trešā nodaļa
                        Zināšanu pārbaudes kārtība
      [<!> - Nodaļas nosaukums 1998.gada 22.jūnija likuma redakcijā,
                      kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         19.pants. Latviešu valodas prasmes pārbaude

   Latviešu valodas prasmi pārbauda Ministru kabineta noteiktajā kārtībā.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98.]

         20.pants. Latviešu valodas prasmes līmenis

   Persona prot latviešu valodu, ja tā:
   1) pilnībā saprot sadzīves un oficiāla rakstura informāciju;
   2) brīvi var stāstīt, sarunāties un atbildēt uz jautājumiem par sadzīves
rakstura tēmām;
   3) var  tekoši lasīt un saprast jebkuras sadzīves rakstura instrukcijas,
pamācības un citus sadzīves rakstura tekstus;
   4) prot  uzrakstīt  rakstudarbu  par  komisijas uzdoto sadzīves rakstura
tematu.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti  ar 22.06.98. likumu, kas stājas
spēkā no 10.11.98. (grozījumi 4.punktā stājas spēkā no 01.09.98)]

         21. pants. Zināšanu pārbaudes atvieglojumi

   (1) No  latviešu valodas prasmes pārbaudes ir atbrīvojamas personas, kas
ieguvušas pamata,  vidējo  vai  augstāko  izglītību  latviešu  mācībvalodas
izglītības iestādēs.
   (2) Ministru  kabinets nosaka īpašu zināšanu pārbaudes kārtību personām,
kurām ir piešķirta invaliditāte.
   (3) Uz  personām, kuras sasniegušas 65 gadu vecumu, neattiecas šā likuma
20.panta 4.punkta noteikumi.
   [<!> -  1998.gada  22.jūnija  likuma  redakcijā,  kas  stājas  spēkā  no
10.11.98. (otrā daļa stājas spēkā no 01.09.98.)]

                              Ceturtā nodaļa
             Latvijas pilsonības zaudēšana un tās atjaunošana

         22.pants. Latvijas pilsonības zaudēšana

   Latvijas pilsonības zaudēšanas iemesls var būt:
   1) atteikšanās no pilsonības;
   2) pilsonības atņemšana.

         23.pants. Atteikšanās no Latvijas pilsonības

   (1) Katrai  personai,  kurai  ir citas valsts pilsonība (pavalstniecība)
vai kurai  citas  valsts  pilsonība  (pavalstniecība)  tiek  garantēta,  ir
tiesības atteikties no Latvijas pilsonības.
   (2) Atteikšanās iesniegumu var noraidīt, ja:
   1) personai ir neizpildītas saistības pret valsti;
   2) persona nav izpildījusi obligātā aktīvā militārā dienesta pienākumus.
   (3) Lēmumu par atteikšanās iesnieguma noraidījumu var pārsūdzēt tiesā.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti  ar 22.06.98. likumu, kas stājas
spēkā no 10.11.98.]

         24.pants. Latvijas pilsonības atņemšana

   (1) Latvijas pilsonību var atņemt ar apgabaltiesas lēmumu, ja persona:
   1)  ieguvusi   citas  valsts  pilsonību  (pavalstniecību),  neiesniedzot
iesniegumu par atteikšanos no Latvijas pilsonības;
   2) bez Ministru kabineta atļaujas dien kādas ārvalsts bruņotajos spēkos,
iekšējā karaspēkā,  drošības dienestā, policijā (milicijā) vai ir tieslietu
institūciju dienestā;
   3)   apliecinot    savu    piederību   pie   Latvijas   pilsonības   vai
naturalizējoties,  ir  sniegusi  par  sevi  apzināti  nepatiesas  ziņas  un
tādējādi nepamatoti  ieguvusi  Latvijas  pilsonību.
   (2) Latvijas pilsonības atņemšana neskar šīs personas laulātā, bērnu vai
citu ģimenes locekļu pilsonību.
   [<!> -  Ar  grozījumiem,  kas  izdarīti ar 16.03.95. likumu un 22.06.98.
likumu, kas stājas spēkā no 10.11.98.]

         25.pants. Latvijas pilsonības atjaunošana

   (1) Personai,  kura  zaudējusi  Latvijas pilsonību vecāku vai adoptētāju
izvēles,  juridiskas   kļūdas   vai   pilsonības  prettiesiskas  atņemšanas
rezultātā, Latvijas  pilsonību  pēc  tās  lūguma  var  atjaunot ar Ministru
kabineta lēmumu.
   (2) Personu,  kurai  Latvijas  pilsonība  atņemta  saskaņā  ar šā likuma
24.pantu, var uzņemt Latvijas pilsonībā tikai naturalizācijas kārtībā un ne
agrāk kā  pēc  pieciem  Latvijā  pastāvīgi  nodzīvotiem  gadiem, skaitot no
Latvijas pilsonības atņemšanas dienas.

         26.pants. Latvijas  pilsonības  zaudēšanas  un  tās atjaunošanas
                   dokumentēšanas kārtība

   Latvijas  pilsonības   zaudēšanas  un  tās  atjaunošanas  dokumentēšanas
kārtību reglamentē Ministru kabineta noteikumi.

                               Piektā nodaļa
                            Nobeiguma noteikumi

         27.pants. Latvijas pilsoņa personu apliecinoši dokumenti

   Latvijas pilsoņa  personu  apliecinošs  dokuments ir Latvijas Republikas
pase, kā  arī  Latvijas Republikas diplomātisko un konsulāro pārstāvniecību
izdota izziņa.

         28.pants. Starptautisko līgumu piemērošana

   Ja starptautiskajā  līgumā,  kuru  Saeima  ir  apstiprinājusi, paredzēti
citādi  noteikumi   nekā  šajā  likumā,  piemērojami  starptautiskā  līguma
noteikumi.

         29.pants. Pilsonības likuma izpildes kontrole

   Parlamentāro kontroli  pār  Pilsonības likuma izpildi veic īpaša Saeimas
komisija.

                             Pārejas noteikumi

   1. Latvijas  pilsoņi  un  viņu  pēcnācēji,  kuri laikā no 1940. gada 17.
jūnija līdz  1990.gada  4.maijam,  glābdamies no PSRS un Vācijas okupācijas
režīma terora,  ir  atstājuši Latviju kā bēgļi, tikuši deportēti vai minēto
iemeslu dēļ nav varējuši atgriezties Latvijā un šajā laikā naturalizējušies
ārvalstīs, saglabā  tiesības  reģistrēties Iedzīvotāju reģistrā kā Latvijas
pilsoņi un  pēc  reģistrācijas pilnā apjomā bauda pilsoņa tiesības un pilda
pilsoņa pienākumus,  ja  reģistrācija  notiek līdz 1995.gada 1. jūlijam. Ja
šīs personas  reģistrējas  pēc  1995.gada  1.jūlija, tām jāatsakās no citas
valsts pilsonības (pavalstniecības).
   2. Šā  likuma  24.panta  2.punkta nosacījumi neattiecas uz tiem Latvijas
pilsoņiem, kuriem  ir  dubultā  pilsonība, ja viņu pastāvīgā dzīvesvieta ir
ārpus Latvijas teritorijas.
   3. Personas, kuras līdz šā likuma spēkā stāšanās brīdim tika reģistrētas
vai bija  pieteikušās  kā  Latvijas pilsoņi, saskaņā ar Latvijas Republikas
Augstākās padomes  1991.gada  15.oktobra  lēmuma  "Par  Latvijas Republikas
pilsoņu tiesību  atjaunošanu un naturalizācijas pamatnoteikumiem" (Latvijas
Republikas Augstākās Padomes un Valdības Ziņotājs, 1991, 43.nr.) 3.2.punktu
un 1992.gada  28.oktobra  lēmumu  "Par  Latvijas Republikas pilsoņu tiesību
atzīšanas nosacījumiem  personām,  kuras  pirms 1914.gada 1.augusta dzīvoja
Latvijas robežās,  un  viņu  pēcnācējiem"  (Latvijas  Republikas  Augstākās
Padomes un Valdības Ziņotājs, 1992, 46./47./48. nr.) ir Latvijas pilsoņi un
viņu reģistrācija nav anulējama, izņemot šajā likumā paredzētos gadījumus.
   4. Ar šā likuma spēkā stāšanos spēku zaudē Latvijas Republikas Augstākās
padomes  1991.gada  15.oktobra  lēmums  "Par  Latvijas  Republikas  pilsoņu
tiesību  atjaunošanu   un   naturalizācijas   pamatnoteikumiem"   (Latvijas
Republikas Augstākās  Padomes un Valdības Ziņotājs, 1991, 43.nr.), Latvijas
Republikas Augstākās  padomes  1991.gada  27.novembra  lēmums "Par Latvijas
Republikas Augstākās  padomes  1991.gada  15.oktobra  lēmuma  "Par Latvijas
Republikas pilsoņu tiesību atjaunošanu un naturalizācijas pamatnoteikumiem"
piemērošanu  ārvalstīs   dzīvojošajiem   Latvijas   Republikas   pilsoņiem"
(Latvijas  Republikas   Augstākās   Padomes  un  Valdības  Ziņotājs,  1991,
49./50.nr.), Latvijas  Republikas  Augstākās  padomes  1992.gada 28.oktobra
lēmums "Par  Latvijas  Republikas  pilsoņu  tiesību  atzīšanas nosacījumiem
personām, kuras pirms 1914.gada 1.augusta dzīvoja Latvijas robežās, un viņu
pēcnācējiem" (Latvijas  Republikas  Augstākās Padomes un Valdības Ziņotājs,
1992, 46./47./48.nr.),  Latvijas  Republikas  Augstākās  padomes  1992.gada
28.oktobra lēmums  "Par  papildinājumiem un grozījumiem Latvijas Republikas
Augstākās padomes  1991.gada  15.oktobra  lēmumā  "Par  Latvijas Republikas
pilsoņu tiesību atjaunošanu un naturalizācijas pamatnoteikumiem"" (Latvijas
Republikas Augstākās  Padomes  un Valdības Ziņotājs, 1992, 46./47./48.nr.),
Latvijas Republikas  Augstākās  padomes  1993.gada  2.februāra  lēmums "Par
"Pagaidu nolikumu  par  kārtību,  kādā  Latvijas Republikas pilsonību zaudē
Latvijas  Republikas   pilsoņi,   kas   izstājas   no  Latvijas  Republikas
pilsonības"" (Latvijas  Republikas  Augstākās Padomes un Valdības Ziņotājs,
1993, 7.nr.),  likums  "Grozījumi  Latvijas  Republikas  Augstākās  padomes
1993.gada 2.februārī  apstiprinātajā  "Pagaidu  nolikumā  par kārtību, kādā
Latvijas  Republikas  pilsonību  zaudē  Latvijas  Republikas  pilsoņi,  kas
izstājas no  Latvijas  Republikas pilsonības"" (Latvijas Republikas Saeimas
un Ministru Kabineta Ziņotājs, 1993, 34. nr.).

   Likums Saeimā pieņemts 1994.gada 22.jūlijā.

Valsts prezidents                                              G. Ulmanis
Rīgā 1994. gada 11.augustā.